Tre år senare
Hallå?
- Air Bear! - Är det du, Erica?
- Hej, pappa! - Hej, raring.
- Hej! Marc. - Trevligt att äntligen få träffa dig.
- Hej, mamma! Det här är Marc. - Vad trevligt att träffas, mrs Moore.
Detsamma. Ledsen att vi inte hann ses sist.
- Hur gick resan? - Lätt.
- Det luktar gott här. - Ericas favoritbrownie är strax klar.
Jag är glad att ni är hemma. Rummet är klart, jag ska bara lägga på täcket.
Det har precis tumlat färdigt. Dale, kan du bära upp väskorna?
Din syster kommer kl. 18 med brudtärne- klänningen.-Gör dig hemmastadd, Marc.
- Tack! - Det låter toppen.
Det är Seth efter första vändan.
- Han ser stilig ut. - Det är han... var han.
Det där är April och jag. Hon är mycket längre nu.
April var aldrig bra på att hantera stress.
Hon stressar ju aldrig.
Om inte Scott och jag planerade skulle det bli pannkaka av allt.
Jag är här nu. Tala om vart skeppet är på väg så styr jag ditåt.
- Homefront ska ha ett evenemang. - Nates välgörenhetsorganisation?
Precis. Det är på söndag och de har svårt att ordna bord.
Bord. Jag ordnar det.
Men det låter fantastiskt att hedra alla veteraner som jobbar med det.
- Vi borde gå dit och visa vårt stöd. - Visst.
Vi ska köpa lägenhet vid Lincoln Park. Det ska bli så roligt att fixa den.
Det är ett stort steg. Är det redan dags för det?
Jag tror det. Jag har läst artiklar om vad som är för tidigt.
- Tycker du det går för fort fram? - Inte alls. Jag är glad för din skull.
- Hallå? - Här inne!
- Var är Marc? - Säg inte att klänningen är i påsen.
- Det är ingen fara, mamma. - Jag kan ångstryka den.
- Glöm inte blomsterbutiken i morgon. - Jag vet.
Du ska träffa cateringfirman kl. 15. Vi gör i ordning välkomstpåsarna ikväll.
Det går inte. Vi ska ju gå ut med alla.
Herregud!
Jag ska gifta mig och vi ska äta tårta
Jag får se Scott bli gammal och skrynklig och det blir toppen
Så vackert.
Jag gillade inte ladan.
Det är vårt livs viktigaste dag, inte en kreatursmarknad.
Jag fick förklara för mormor att det räknas även utanför kyrkan.
Scott är rädd att han får hö på smokingen.
- Det är inte bara därför. - Vi har pratat om det en hel del.
Nej, det är av flera skäl. För tillfället runt 5 000-
- men det vet nog inte ni eftersom ni inte är jag.
- Det ordnar sig. - Det sticker.
- Det är en dammig miljö. - Och du vill vara fin.
Jag vill faktiskt vara fin. Så fin jag kan.
- Hej. - Hej! Du är 20 minuter försenad.
- En vecka kvar! - Ja, jag vet inte hur jag tänkte.
- Kul att se dig. - Detsamma. Välkommen hem.
Jag minns inte när jag betalade tre dollar för en öl.
- Hej. Marc. - Min pojkvän.
Nate.
Scotts best man och en av mina äldsta vänner.
Javisst, ja. Nu super vi dig full så vi får höra alla pinsamma historier.
Nu när alla är samlade vill jag utbringa en skål.
Vill du säga nåt, April?
Visst. Ja...
Jag har inte förberett nåt, men... okej.
Tack för att ni kom allihop. Allvarligt.
Den här usla ölen och det usla sällskapet...
gör den här stunden speciell.
Jag kan inte tänka mig en sån här stor stund utan någon av er.
Förutom Marc. Vi träffades ju precis.
Jag ser fram emot det.
- Okej, jag släpper micken. Din tur. - Skål!
Jag har några tal sparade till den stora dagen, men jag vill hålla ett nu-
- för jag ville inte göra nån stor grej av det. Oroa er inte, det är kort.
April och jag är så glada att ni alla är här i helgen.
Familj, vänner.
Best man var nog det enklaste valet hittills.
Förutom valet av brud, förstås.
Men under de senaste åren har Nate blivit som en bror för mig.
Min nya storasyster, vi är så glada att ha dig hemma igen.
Och tack för att du övertalade din syster att gå ut med mig.
För det hamnar du i mitt testamente. Men förvänta dig inte för mycket.
Och Seth...
Vi önskar att du var här. Inte bara för att vara fyllechaffis och betala pizza.
Det är helt enkelt inte detsamma utan dig.
Och slutligen, min underbara brud. Du gjorde mig lyckligare än en fågel-
- med pommes frites när du sa ja. Tack för att du förändrade mitt liv.
- Skål! - Skål!
- Nån annan som vill ha nåt? - Nej tack, det är bra.
- Varsågod. - Tack.
- Whisky utan is? - Det är single malt.
- Du verkar... - Marc verkar trevlig.
Det är han. Jag har haft tur.
- Hur träffades ni? - Genom arbetet med välgörenhet.
- Håller du fortfarande på med... - HR? Japp.
Du är säkert väldigt omtyckt.
- Hur har du haft det? - Riktigt bra, faktiskt.
Mycket att göra med Homefront.
- Mamma sa att det var nåt på söndag. - Ja, vi ska bara träffas lite.
Vi försöker uppmärksamma organisationen och även hedra dess medlemmar.
- Alla veteraner? - Ja, vi hjälper dem söka jobb.
Byggarbeten, teknik och sånt. Vi hjälper dem återanpassa sig.
Det är helt fantastiskt, Nate!
Ja, det kommer att finnas mat och lotteri, så det blir nog roligt.
- Jag är stolt över dig. - Tack.
Det verkar fungera. Vi tillägnar nya parkbänkar våra avlidna veteraner.
Inklusive Seth.
- Ingen har sagt att Seth ska hedras. - Inte?
Jag trodde... Jag har inte ditt nummer annars hade jag ringt dig.
- Har du inte? - Nej, men...
Om du vill se bänkarna är det bara att komma förbi Homefront.
- Har ni samma nummer? - 555...
3728.
- Jag borde... - Nej, det var inget.
Jag borde gå tillbaka. Jag vill inte lämna honom med hajarna för länge.
- Det var härligt att se dig igen. - Detsamma.
- Hur går jobbet? - Morgon!
Jag satte igång tidigt och fick till ett konferenssamtal.
- Vad har du för planer idag? - Bröllopsgrejor, tror jag.
- Vi ska träffas kl. 16.30 på baren. - Jag ska försöka hinna.
Jag funderar på att åka ner och titta på bänken i Seths namn på förmiddagen.
- Vill du att jag följer med? - Nej, jobba klart.
Det blir nog bäst. Jag försöker få allt gjort före bröllopet.
Det visste vi ju innan. Jag är bara glad att du är här.
Men donationen är så liten, sir.
Jag uppskattar att ni tog er tid. Kanske nästa kvartal.
Nästa kvartal kan du ta en kryssning mindre och visa uppskattning-
- för dem som offrade sina liv, så du kan åka på semester.-Hej!
- Hej, jag är Erica. Nates vän. - Seths änka.
- Ja, det stämmer. - Jag också.
Änka. Sju år. Jag är Melanie.
- Trevligt att träffas. Jag beklagar. - Detsamma.
- Nate? - Tack, Tom, det uppskattar vi. Hej då.
- Du dök upp! - Jag dök upp.
Nu ska jag visa hur man böjer trä. Flera lager som vi böjer runt formen.
- Kameran faller, Donald. - Okej, farmor.
- Köket är stängt. - Men baren är öppen!
Hej, Grace!
- Roger. - Hej, hjärtat.
De är jättefina!
- Det är som ett konstverk. - Vi vet vad vi sysslar med.
Den här är Seths. Hans favoritcitat ska stå här uppe.
Vi gissar att det är det för han använde det i sitt examenstal.
Vi säger att det är det.
Har du med dem?
Vi lät göra de här.
Vi ska sätta brickorna här.
De ska stå i Tomkins Park.
Du har lite... Ja.
Jag tyckte att jag höll ihop det så bra.
Det klarar ingen hela tiden.
Seth kunde det.
Du har rätt. Det kunde han.
- Biblioteket. - Ja, det var precis det jag tänkte på.
En grabb lägger en brakare och...
"Vad gör du, Seth?" "Jag skrattar med min tysta röst."
Vilken fjortonårig kille pratar så?
Seth.
Förlåt för att jag inte höll kontakt.
Jag skrev.
Några gånger, faktiskt.
Men allt jag skrev lät så...
Jag vet inte. Jag skickade aldrig iväg dem.
Du. Det har runnit vatten under broarna.
- Vi ska inte sitta i en cirkel, April. - Det är symboliskt.
- För en sekt? - Enande.
Alla kan se varandra och det blir en gemensam upplevelse.
- Mamma ser bara min nacke. - Låtsas att jag är din mamma.
- Nej, aldrig! - "Jag ser dig, Scott. Hej!"
- "Mitt framför mig." - Nu är du besvärlig.
Erica?
Jag håller med er båda två.
Erica, kan du hämta en bit grovt sandpapper i min väska?
Väskan? Japp.
För nån som säger sig inte bry sig så mycket, så verkar du göra det.
- Jag vill att några av mina idéer hörs. - Jag förstår det.
- Gör du det? - Hur ska du komma in?
Häromveckan såg jag hur Scott diskuterade kött eller anka i en timme.
- Nån får se min rumpa hela tiden. - De ser den ändå!
Vi struntar i cirkeln.
Jag bryr mig egentligen inte om stolarna, men han lyssnar inte.
Han har blivit en person som vill ha familjevapnet på placeringskortet.
Man bara "va?"
- Jag vill bara att allt ska vara över. - Det är normalt att känna stress.
- Det är din stora dag. - Tack, Marc.
Jag ville gifta mig i stadshuset. Ert bröllop i trädgården var perfekt.
- Ursäkta, känns det konstigt... - Inte alls.
Jag vet att Seth var viktig och jag önskar att jag hade fått träffa honom.
- Då hade det blivit trångt i sängen. - Ja!
Jag antar att allt händer av en anledning.
- Vi behöver tre till. - Nej?
Ja.
Idag? Det går inte. Jag kan inte.
Ta nån annan.
Han ska ju täcka för mig nu. Jag bestämde det med Michael.
Han ska täcka för mig. Det är ju proceduren.
Jo, de godkände det. Helt otroligt!
Vänta.
De behöver mig i Chicago. Man fick höra om en olaglig källare-
- i fastigheten som jag förhandlade om och nu försöker jag...
- Jag ville ju visa dig runt. - Jag försöker lösa allt, men...
Jag vill inte gå miste om affären. Den kan hjälpa oss med lägenheten.
- Är det bara några dagar? - Jag flyger tillbaka på lördag morgon.
- Är du tillbaka till bröllopet? - Ja.
- Åk. Det är viktigt. - Jag älskar dig.
- Vi ses snart. - Kör försiktigt.
Mamma?
Pappa?
Tar er välgörenhetsorganisation emot frivilliga?
Har du några färdigheter?
Noll.
Du får jobbet.
Jag beklagar sorgen.
Här har du lite kaffe.
- Hej. - Kul att se dig!
Vi får några extra händer i morgon.
- De kan nog stanna i en vecka. - Vad bra!
- Du har jobbat hårt. - Jag försöker.
Jag satt utanför Seths och mitt hus idag.
Jag vet inte vad det skulle göra för nytta, men jag hamnade bara där.
Tror ni... vad man nu vill kalla det.
Tror ni att det nånsin försvinner?
Nej, det blir bara normaltillstånd.
Och sen känner man skuld för att det känns normalt.
Det förändras...
men det försvinner definitivt inte.
Jag brukar också sitta framför huset ibland.
Det suger helt enkelt. Jag beklagar verkligen.
Men jag är här! Det är allt.
Men förvänta er inte att jag ska linda in det åt er.
Michael prioriterade ärendet och jag är klar i morgon.
- Jag ska sponsra hans golfrundor. - Har han inte råd med det?
Jag vet. Och han kommer säkert tvinga mig hålla löftet. Vänta lite.
Jag skaffade den här åt din syster.
De har säkert inte så många 300-kronorsflaskor i August Creek.
- Är allt bra annars? - Jag hjälpte Nate på Homefront idag.
Jag önskar att jag hade gjort mer sen Seth...
Ta kontakt med liknande föreningar i Chicago. Det finns säkert massvis.
Ja, absolut. Absolut.
Sen gick vi på veteranbegravning. Jag kände honom inte.
Men det var häftigt att se en hel gemenskap sluta upp.
- En veteran? - Ja, dödad under en militärövning.
Vad hemskt!
- Han har det bra nu. - Ja.
- Trist att inte vara där. Saknar dig. - Jag saknar dig också.
- Bäst för dig. Vi ses snart, hjärtat. - God natt.
- Pappa? - Ett ögonblick.
- Okej, varsågod. - Ville bara säga hej.
- Jag hörde att du var vaken. - Vill du ha lite?
Visst.
De här små gynnarna har inte varit tillbaka till kusten på tre år.
De blev förvirrade av väderbyte orsakat av ett smältande istäcke på Grönland.
Jag saknar det här. Vår mumstid vid midnatt.
Jag önskar att jag hade mer tid.
Ja, allt är planerat i minsta detalj.
Det brukar vara så. Men ibland handlar det om de mest grundläggande sakerna.
Vi saknar dig verkligen.
- Trivs du i Chicago? - Ja, det är en spännande stad.
Bra.
Det viktiga är att du är lycklig.
Titta! Det är... en bläsand, eller hur?
- Det ser så ut. - Jisses!
Titta på honom! Titta vart han simmade.
Scott och Aprils välkomstgrill
Var ska vi ställa de här?
- Tror ni att de bara är till er? - Tyst med dig.
Tyst med dig själv.
- Varsågod. - Tack.
- Jag har tillverkat den. - Va? Du brygger väl inte öl?
Nu gör jag det. Det där är den bästa hittills.
Jag gjorde perfekta cirklar där borta. Vem är imponerad nu?
Jag säger inte att alla kan det, men man lär sig rita cirklar på förskolan.
- Dagisbarn får inte använda sprejfärg. - Inte du heller.
- Jag är väldigt stolt över dig. - Jag skulle kunna bli gatukonstnär.
Jag kanske är Banksy. Det vet inte du.
Jag säger bara det.
Då så. Scott och Aprils första dejt?
- Middag på... - Svaret måste formuleras som en fråga.
Vad är "Scott sätter popcorn i halsen under ett biobesök"?
Vad är "såg andra Bourne-filmen på Highland-biografen"?
Fel!
Ja! Jag tog det!
Jag vet att vi redan har en fotograf, men han gör det gratis.
Tack, men vi har redan betalat handpenning. Ursäkta mig.
Scott?
Vad pinsamt. Kan vi undvika såna diskussioner framför mina föräldrar?
- Det är väl bara att avboka den andra? - Han är yrkesfotograf.
Min kusin är riktigt bra! Jag vet att vi förlorar 200 dollar...
- men vi kommer att spara ännu mer. - Fotona ska stå på spisen resten av...
- Hej! Vill ni ha nåt att dricka? - Nej.
Såg du fotona? De är bra.
Jag fick göra samhällstjänst i en månad.
Nate pratar om sitt brottsliga förflutna.
- När de åkte fast för snatteri? - Vi åkte inte fast.
Seth skrev förlåt på en lapp och gick själv till sheriffen.
Han angav mig som medbrottsling.
Du nämner inte mig i historien.
Jag kan inte skvallra. Medhjälp till godisstöld är allvarligt.
Ketchup först, sen sallad.
Du tål inte blött bröd. Och avsluta med fyra chips.
Redovisade du min tallrik?
- Du fuskar igen, Roger! Jag ser dig. - Det går bra...
Jag ber om ursäkt. Jag ber om ursäkt, mitt herrskap.
- Okej, då sticker jag. - God natt, Mel.
- Godnatt. - Godnatt.
- Vilka umgås du med i Chicago? - Mest Marcs vänner från college.
Han känner många där och alla är trevliga.
Flickvännerna träffas för brunch på söndagar, så det blir många såna.
Är det roligt?
Det blir dyrt, men...
- Det känns bra att gå dit. - Ja, det är bra med engagemang.
- Inga hamburgare för 99 cent? - Nej, definitivt inget John's Famous.
Men jag saknar det här stället ibland.
Flyttade du på grund av mig?
Nej.
Nej, jag...
Jag var tvungen att få ordning på mitt liv någon annanstans.
Jag visste inte hur jag skulle bete mig här.
Vara änka, folks förväntningar, huset.
Jag visste inte heller hur jag skulle bete mig. Man bara... gör det.
Men det var tufft att förlora er båda två.
Vi kunde ha stapplat oss igenom det tillsammans.
Jag tänkte faktiskt på dig.
Mycket, faktiskt. Jag sökte upp dig på Facebook.
Stalker.
- Det är inte min grej. - Det finns en Nate Jackson...
som bor i Phoenix, om du undrar.
Det gjorde jag! Tack.
Är du lycklig?
Det känns som om jag äntligen är tillbaka på banan.
Och det gör dig... Behöver du känna så?
Ja.
Då är jag glad att du är på banan igen.
- Jag tror det finns uttag här borta. - Okej, kolla glödlampan.
Jag hoppas inget har tuggit sig igenom ledningen.
Kan du lysa med mobilen här borta?
Nate?
Okej. Det är inte roligt.
Du vet att jag hatar att bli skrämd, så få det bara överstökat.
Jag måste gå.
- Erica? Erica? - Nej, det är inte okej att vi gör så.
- Kan vi inte bara prata om det? - Nej, jag måste gå.
Vart? Jag körde hit.
Var snäll och skjutsa hem mig.
- Vi måste komma och besöka er snart. - Hej!
Hej!
- Vad gör du här? - Jag har försökt ringa dig.
Förlåt, jag har inte kollat mobilen.
- Andrea gjorde klart jobbet. - Det är ju fantastiskt!
- Är allt som det ska? - Visst, jag är glad att du är här.
Hur som helst, jag vet inte om dina föräldrar ordnar Thanksgivingfest-
-men det vore roligt om de kom hit.
- Det låter ju jättetrevligt. Eller hur? - Ja.
Vad är det?
- Har jag gjort nåt fel? - Nej! Nej.
Det är bara det här med Seth som gör mig påmind när jag är hemma igen.
Förlåt om jag inte var här när du behövde mig som mest.
Jag lovar att gottgöra dig.
Det behöver du inte.
Här kommer lite goda nyheter. Taylor och Meg fick huset de ville ha.
Så nu har vi nånstans att bo varje gång vi är i Grand Beach.
Hej! Bestämde du dig för att inte komma in och jobba idag?
- Häftena har kommit. Var är du? - Okej.
Var är du?
God morgon.
Känner du dig fortfarande känslosam?
Får jag ta med dig till mina favoritplatser nu?
Jag har inget val. Jag måste vara med.
Best man brukar ju närvara.
Dagen hon stack sov jag där borta.
Hon kysste dig.
Det spelar ingen roll. Jag besvarade kyssen.
Jag fattar inte att jag gjorde det.
Så nu förlorar jag min vän igen.
- Vän? - Ja.
Okej. Jag tänker räkna upp antalet tjejer jag har sett dig med.
Nu ska vi se. Det var...
Det är faktiskt... ingen!
Jag är upptagen med Homefront. Det är väl därför du inte dejtar?
Det är inte anledningen. För det första saknas min typ här i stan.
Och för det andra...
Jessie var den rätte.
Ingen annan kom ens i närheten efter.
Och det gällde från första gången vi träffades och vi var också vänner.
Det tog tre år innan vi blev ett par.
Jessie var min person.
Man kan älska många människor, men...
en sådan kärlek händer bara en gång.
Hon kysste dig, dummer.
Om hon är den rätta får du inte låta nån annan ta henne den här gången.
Jag inser att du aldrig kände Seth, Mel.
Men han var inte bara "nån annan".
Det är säkert inte Marc heller.
De här gjorde att jag kom in på college.
Mamma köpte såna varje gång jag fick högsta betyg.
De är godare än jag trodde. Vill du smaka min?
Kan du tänka dig att bo på ett sånt här ställe nån gång?
Inte direkt.
Chicago har alltid varit min stad. Alla jag känner bor där.
Jobbmöjligheterna finns där.
Jag tror inte det. Men det är roligt att komma på besök.
- Kan du det? - Nej.
Jag har redan gjort det, men en del av mig saknar det.
Folk tar hand om varandra här och min familj bor ju här.
- Varför flyttade du då till Chicago? - Ny början.
Jag är glad att jag gjorde det. Ärligt talat känns det...
Jag satte för mycket press på mig själv efter att Seth var borta.
Jag var tvungen att fixa ny lägenhet, nytt jobb, inreda.
Det var bra tidsfördriv.
Dessutom förväntade sig ingen att jag skulle vara en perfekt änka-
-eftersom ingen kände mig i Chicago.
När jag var 17 år skulle mitt fotbollslag spela delstatsfinal.
Det gick till straffläggning.
Jag skulle lägga den sista och avgörande straffen.
Och jag missade.
Jag var inte ens nära.
Jag kunde inte sova på flera veckor. Det kändes som jag hade svikit alla.
Det är inte samma sak, men jag förstår hur du menar.
När det gäller press och förväntningar.
- Det ser fantastiskt ut! - Borden står lite för tätt.
- Flödet funkar, Scott. - Det måste finnas utrymme...
- Ingen bryr sig, förutom du. - Vi kan flytta dem.
- Visa bara vart. - Okej.
Visst, gör som du vill.
Nate, vem uppfann det runda bordet? Per Iferi.
Den var bra.
Perfekt! Bra.
Erica, kan du och Nate bära in valvet?
- Visst. - Tack.
Du, jag är ledsen för igår.
Jag också.
Det var inte bara du. Du får inte känna dig dum.
Men det gör jag.
Jag också.
Det här är anledningen till att du stack.
Ja, delvis.
Tänker du nånsin på dagen när Seth dog?
Just det ögonblicket?
Jag gör det.
Det spelar ingen roll att jag var ensam eller att vi hade växt ifrån varann.
När jag tänker att kanske...
Att precis vid det ögonblicket...
kunde jag ha kysst dig.
Jag har tänkt samma sak.
Han förtjänade nåt mycket bättre.
Det gör även Marc.
Jag hatar det här. Säg att det snart är över.
I morgon.
Och sen blir allt som vanligt med Scott?
Ja.
Men om det inte blir det? Vi har inte gjort det på tre veckor.
Du och Marc verkar som nykära, men det är vi som ska gifta oss.
Är det ett dåligt tecken?
Marc och jag är rätt.
Du och Scott är rätt.
Du är bara nervös.
Och vare sig du gillar det eller inte...
så är du så vacker.
Jag ska gifta mig med min bästa vän i morgon.
Vi ses därute.
Inte så illa.
Perfekta paret.
Kan vi prova från tolv sekunder? - Gå tillbaka, allihop.
Du måste svara på en sak.
Varför kysste du mig? Jag vet varför jag besvarade kyssen.
Det funkar inte. Kan vi försöka igen?
Jag vet att du är med Marc och så. Det är inte det jag försöker säga.
Jag vill inte prata om det här.
Det här...
- Det kan inte vara fel. - Sluta.
Jag pratar inte om tajming, utan...
Nate, jag är med Marc som jag älskar och jag är på min systers bröllop.
Jag ber dig vänligen att inte prata om det nu.
Det funkar fortfarande inte.
Vad är problemet?
- Det funkar inte. Jag... - Vi kan väl dansa istället?
- Vi ska inte dansa altargången fram. - Kan vi inte spela nån fånig låt?
Det här funkar ju ändå inte. Det vore roligt om vi var superallvarliga-
- och "I Still Haven't Found What I'm Looking For" spelades.
Eller "Another One Bites The Dust"?
- Varför bryr du dig inte? - Det är nog för sent att ändra, April.
- Vi håller oss till planen. - Gud förbjude om vi har roligt.
- Det här är pinsamt, kan vi... - Jag bryr mig inte!
- Jag märker det. - Du har rätt.
Jag borde skämmas. Jag glömde bort att bröllopet är för deras skull.
- Och för dig. I alla fall inte för mig. - Lugna ner dig.
Lugna ner mig? När började du tilltala mig på det sättet?
- Jag trodde att vi var ett team. - Det är vi.
Varför är det då bara du som tar alla beslut? Ska det vara så här nu?
- Det handlar inte om hela vårt liv. - Det är precis vad det gör, Scott!
Om du inte inser det har vi mycket större problem än jag insåg.
Jag klarar inte det här.
Jag insåg inte att jag var på väg in i ett äktenskap från 50-talet-
- där maken tar alla beslut och bestämmer över vår livsstil.
Och lilla frugan ska bara se söt ut inför hans föräldrar.
Det är inte den riktige Scott.
Han har bara en färdig bild över hur bröllopsdagen ska se ut.
Jag hade inte sagt ja till nåt av det där.
Han frågade mig inte ens.
Vet du att han faktiskt aldrig friade till mig? Precis.
Han tog mig till en löjligt dyr restaurang med sex gafflar på bordet.
När desserten kom pladdrade han nervöst om att vara chokladen på min tårta.
Sen kom en främling fram och höll en ros med en ring på.
Han sa faktiskt aldrig "vill du gifta dig med mig?"
Han kunde ha suttit i kallingarna med munnen full av frukostflingor-
-och jag hade ändå sagt ja.
Då hade det handlat om oss.
- Jag vet inte vad jag ska göra. - Inte jag heller.
- Förlåt att du fick komma hem i onödan. - Nej!
Jag är glad att jag är här.
Det kommer att ordna sig.
Ja, jag lovar.
- Sköt om dig. - Ja, vi ses. Du...
Tack för att du ställde upp för henne när jag var borta.
Jag vet att det är tufft för henne att vara tillbaka när jag inte är med.
- Att hjälpa till med Homefront var bra. - Ingen orsak.
April?
- Hur ser planen ut, April? - Jag tänker inte gifta mig i morgon.
Tänker du kasta bort allt för att Scott inte vill dansa altargången fram?
Det är otroligt barnsligt.
Kom tillbaka, April!
- Ge henne lite andrum. - Vi har lagt ner jobb, folk flyger hit.
- Det ligger så mycket planering bakom. - Det får inte handla om det nu.
- Hon begår ett stort misstag. - Det måste hon själv avgöra.
Det kommer att ordna sig.
Det är ett misstag.
När Seth dog försökte jag desperat få reda på vad nästa steg var.
Håll fast vid det som är stabilt. Det hjälper.
Han gör te åt mig varje dag.
Ska jag göra lite te åt dig?
Det är inte samma sak.
Det är fredag. Vi tittar alltid på "Dr Who" på fredagar.
Han kallar dem "Dr Who's-dagar."
Erica.
- Ser du fram emot att åka hem? - Ja.
- God natt. - God natt.
April?
Scott! Vad sysslar du med?
- Jag kommer över. - Ner med dig!
Scott?
Du borde ta stelkramspruta, din dåre.
- Jag ska se om han har hjärnskakning. - Nej!
- Vad höll ni på med? - Kan du be April komma ut?
- Vill du att hon ska se dig så här? - Han dök upp hos mig stupfull.
Han ville göra nåt romantiskt för att vinna henne tillbaka, men jag avrådde.
När jag skulle bädda i soffan stack han.
- Vad kan jag säga till henne? - Får jag se?
- Du behöver inte sy. Förband räcker. - Jag kan... De finns i...
Jag kommer direkt till röstbrevlådan. Jag bryr mig inte om bröllopet.
Snälla, säg det till henne. Vi behöver inte gifta oss om hon kommer tillbaka.
Hon vill gifta sig, det handlar inte om det.
- Gör hon? - Ja!
Hon skulle sagt ja om du friade i kallingar med munnen full av flingor.
Men jag sabbade det.
Hon är en okomplicerad knasboll.
De handstämplade placeringskorten var lite överdrivet.
- Är det för sent? - Kanske.
Men om hon är personen för dig måste du försöka. Det kan inte bli värre.
Hon är rätt person.
- Vad gör du? Skäm inte ut dig nu. - Hon sover.
Kör hem honom.
Nu går vi. Se upp för trappstegen.
Nate.
Jag har funderat på det du frågade mig.
Jag kan inte förklara varför.
Ett extremt ögonblick av svaghet och öl.
Alla ursäkter låter fåniga så jag tänker inte ursäkta mig.
Men...
Jag tycker att det var fel.
Och det kommer aldrig att hända igen.
Det respekterar jag.
Men...
Men jag vill inte att det blir som förut. Jag vill hålla kontakten.
Jag klarar inte det.
Om jag måste släppa taget så gör jag det. Jag har gjort det förut.
Jag kan inte bara låtsas vara vänner.
Vad händer?
Scott fick för mycket att dricka och försökte klättra genom Aprils fönster.
- Han mår bra nu. - Nej.
Vad pågår mellan dig och Nate?
Varje gång jag ser er är du ledsen och beter dig konstigt.
- Det är bara bröllopsnerver. - Nej.
Nate och jag...
När Seth var ute i tjänst...
kom vi väldigt nära varandra.
Det gick nästan för långt, men gjorde det aldrig.
Men det kunde ha gjort det.
Så vi slutade prata och bröt upp.
Och jag väntade bara på att Seth skulle komma tillbaka.
Men han kom aldrig tillbaka.
- Och det här var flera år sen? - Ja.
- Och ni har inte talats vid sen dess? - Nej.
Och känslorna är borta?
Nej.
- Kommer du och lägger dig? - Va?
Det är sent och vi måste gå upp vid sju i morgon.
Jag... Är du inte upprörd?
Nej. Känslor förändras.
Vi är hemma igen i morgon och jag vet att du kommer att reda upp det.
"Reda upp"? Jag berättade precis att jag känner...
Jag vet hur du känner.
Du känner många saker ibland. Och det förstår jag verkligen.
- Jag fattar att du är ledsen. - Nej, det gör du inte.
Det gör jag! Jag vet att du är ledsen.
Jag gör allt för att hantera läget, men hur ska lägenheten hinna bli klar-
- om inte affärsavtalet går igenom. Du måste umgås med familj och mig...
- Jag kan inte ta hand om allt, Erica! - Marc.
Jag tror inte att det här fungerar.
Kan du ta med April till ladan kl. 15? Det är för Scotts och Aprils skull.
Är det bra?
Det är hemmafruar från nånstans, och en film där alla dör.
Jag vill ta med dig nånstans.
- Följer du med? - Vart?
- Det är en överraskning. - I så fall nej.
Marc och jag gjorde slut.
Om du följer med mig lovar jag att vi tittar på "Mångalen" flera gånger om.
Okej. Visst.
- Har Marc redan stuckit? - Ja, han åkte igår kväll.
- Jag flyger väl hem i morgon bitti. - Men hur blir det med Homefront?
Jag måste tillbaka och hitta en ny lägenhet.
Vad är det som pågår? Varför är vi här? Varför torterar du mig?
Litar du på mig?
Okej!
Allvarligt, varför är vi här?
April, det tog mig 16 år-
-att samla mod till att bjuda ut dig.
Och sen tre år innan du gick med på det.
Jag visste redan före dejten att jag ville leva mitt liv med dig.
Du betyder allt för mig.
Jag kan inte föreställa mig ett liv utan dig.
Så om du ger mig en chans...
skulle jag vilja klå dig varje kväll i "Jeopardy" i resten av vårt liv.
Det har aldrig hänt och kommer aldrig att hända.
April Anne Moore...
- Vill du gifta dig med mig? - Ja!
Vänta lite.
Vänta, nu direkt?
Vad är det som händer?
Välkomna, vänner och familj.
Ni har valt att närvara idag då ni alla har berört dessa två på något sätt.
Kärlek är mer än romantik och känslor.
De känslor och den vänskap ni delar kommer att skydda ert förbund.
Ni är bättre tillsammans än var för sig.
Min sömntalare, min spindelfångare, du är min bäste vän.
Och att prata med dig vid dagens slut är min favorittid.
Hela tiden.
Med Guds välsignelse och genom mitt ämbete-
- förklarar jag er nu man och hustru. Du får kyssa bruden nu.
Skål!
Ursäkta mig.
- Du har hö på din smoking. - Kul.
Ser du vad lyckliga de ser ut?
- Det kan du också bli. - Sluta!
- Tänker du äta upp din glass? - Jag är inte halvvägs färdig än.
- Jag kommer att sakna dig, pappa. - Vi vill bara att du är lycklig.
Vad än det innebär.
- Tack för att ni kom. Trevlig kväll. - Hej då.
Raring.
- Vi ses om en stund. - Ses där hemma.
- Tack för allt. - Tack själv. Det var lagarbete.
- Var är Marc? - Borta.
Men jag måste åka tillbaka till Chicago i morgon.
Jag... Jag ville inte åka utan att säga hej då.
Visst.
Lycka till i morgon.
Tala om ifall jag kan bidra med nåt. Med pengar eller nåt.
Jag kan prata med Melanie om det.
Jag älskar dig.
Jag saknar dig så mycket.
Förlåt mig.
Åh, Seth! Jag är hemskt ledsen.
Ge efter för det som är, släpp det som har varit, tro på det som kommer
- Vad i...? - Vad gör du här?
Vad gör du här?
Jag ville se Seths bänk en gång till. Jag vet inte när jag kommer tillbaka.
- Tänker du inte vara med på ceremonin? - Nej, mitt flyg går tidigt.
Okej.
Det kanske är bäst så.
Jag vet inte hur du känner inför att missa Seths dedikation.
Det har jag inte med att göra, men för Nates skull...
Du har all rätt att vara där, men du sårar Nate.
Det gillar jag inte.
Det kanske är bäst om du inte kommer.
Eller...
Jag bara spånar lite nu, för det är väl sista gången vi ses.
Lämna Marc. Trevlig kille, men...
Se om det kanske finns nån där ute...
som kanske passar bättre för dig.
Kanske nån som får dig att stamma och rodna.
Men också nån som vet hur det är att sakna Seth.
Att känna sig vilsen.
Men du måste leta noga för att hitta nån sån.
Nåja, det har ju jag inte med att göra.
Vad hände? Du har inte förändrats.
- Jag hörde om Marc. Är allt okej? - Jag vet inte.
- Är Marc tillbaka i Chicago? Jag vet inte.
- Vill du att jag bokar ett flyg? - Jag har redan gjort det.
Lägenheten? Ni har betalat handpenning. Om det är inom 30 dagar...
Det löser sig, mamma.
Vad har du för planer? Du måste hitta nånstans att bo.
Varför?
Varför? Varför så bråttom att hitta ett nytt boende?
Jag kan komma till Chicago och bo tills du har ordnat upp allt.
- Låt mig se. Det går inte före... - Mamma. Mamma!
Varför är det så viktigt med en ny lägenhet?
Vad har du för planer, då?
Jag vet inte.
Jag vet inte. Jag vet inte och jag tror att det känns okej.
I såna stunder dyker en av er upp och ger, ibland även främlingar.
Ni bara dyker upp.
Och det är rätt ovanligt nu för tiden. Ni har säkert alla upplevt det.
Så låt oss inte bara vara tacksamma över dem vi saknar.
Steven, Kelsey...
och Seth.
Låt oss också känna tacksamhet gentemot vår gemenskap.
Vi har visat att det är precis det vi är.
Och när vi måste släppa taget..
och det är dags att ta adjö, så klarar vi det tack vare det här.
Då ses vi i parken.
Njut av bänkerna, så mycket man nu kan njuta av en bänk.
Och kom ihåg stadens hjältar.
Tack, det var allt.
- Erica, jag trodde att du... - Jag visste inte om...
- Du... - Vad tänkte du säga?
Jag vet inte... hur man gör det här.
Okej, jag vet inte vad jag gör.
Det jag försöker säga är...
att jag älskar dig.
Jag vet att jag älskar dig.
Det är i stort sett allt jag vet.
Jag vet att det är rörigt och så och jag förväntar mig inte...
Jag antar att vi får stappla oss igenom det tillsammans.
Översättning: Karin Hagman www.ordiovision.com